ХУДОЖНЄ КОВАЛЬСТВО ЯК «РОЗШИРЕНЕ ПОЛЕ» СКУЛЬПТУРИ - Протас, Марина Олександрівна (Український мистецтвознавчий дискурс, 2022)
Стаття розглядає практику художнього ковальства, яка трансформувалась, еволюціонуючи зі статусу ужиткового осередка традиційного народного ремесла до статусу сучасної самодостатньої образотворчої арт-практики, будучи активно включеною в соціокультурний ландшафт сучасних міст як України, так і за кордоном. Твори ковальства нині активно використовуються при створенні унікальної етно-національної специфіки місцевого колориту в зонах урбаністичного та рекреаційного використання, привабливого для туристів і гостей, а також формують комфортні для мешканців регіону дизайнерські вирішення об’єктів/просторів естетичного й утилітарного призначення. Ґенеза образного і функціонального перетворення ковальства стимульована становленням в колективній свідомості суспільства споживання постмодерністської парадигми «розширеного поля» скульптури, яку сформулювала Р. Краусс. Окремо приділено увагу також негативному впливу бізнес-стратагем бенчмаркінгу на якість мистецького продукту ковальства, що перетворює його разом із скульптурою на «тотальну дизайнізацію» уніфікованого global art продукту, що піддається критиці багатьма західними фахівцями. Наголошується на спорідненості культуротворчих процесів, що поширені в західноєвропейських просторах, і які так само мають місце в українських реаліях, віддзеркалюючись в траєкторії розвитку художнього ковальства. Зокрема це стосується дотичності ковальства до характерних рис, що відокремлюють контемпорарну пластику сучасної фази post-постмодернізму від створеного в попередні періоди.