ВИНИКНЕННЯ ЦИФРОВОЇ ГРАФІКИ ТА СПЕЦИФІКА ЇЇ ЗАСТОСУВАННЯ - Споденюк, Сергій Іванович; Недошитко, Олег Михайлович; Перепелиця, Оксана Володимирівна (Український мистецтвознавчий дискурс, 2025)
Метою статті є окреслення розвитку комп’ютерної графіки як одного з напрямків мистецтва епохи постмодернізму, а також її впливу на сучасну естетику. У статті зосереджено увагу на взаємозв’язку традиційної та цифрової графіки, що дозволяє тиражувати твори мистецтва, використовуючи сучасні технології. Комп’ютерна графіка розглядається як інструмент моделювання, який охоплює широкий спектр художніх напрямків, таких як живопис, графічний дизайн, фотомистецтво, архітектурне проектування та медіамистецтво. Аналіз віртуальної складової в різних жанрах мистецтва демонструє істотні трансформації естетичного сприйняття, де глядач стає співтворцем, впливаючи на кінцевий результат. Історія комп’ютерної графіки починається у 1950–60-х роках, коли її художній потенціал лише почав розкриватися. Ключовими фігурами цього періоду стали Бен Лапоскі, Герберт Франке, Майкл Нолл та інші, які заклали основи векторної та тривимірної графіки. У наступні десятиліття комп’ютерна графіка активно розвивалася завдяки технологічним проривам у відображенні 3D-об’єктів та залученню професійних художників. Віра Молнар, Джек Юджерман, Девід Ем та Гарольд Кохен експериментували з комп’ютером як новим інструментом творчості, створюючи складні композиції, пейзажі та програми для автоматичного створення творів мистецтва. У статті також розглядаються два основних напрямки комп’ютерної графіки: нефігуративна графіка, що походить від математичних формул і функцій, та обробка зображень, яка використовує матеріальні об’єкти як основу для творчості. Ці напрями мали значний вплив на розвиток кінематографу, фотографії та створення віртуальної реальності. З розвитком технологій комп’ютерна графіка стала доступнішою і реалістичнішою, інтегруючись у масову культуру та медіа-додатки. Таким чином, комп’ютерна графіка продовжує змінювати естетику сучасного мистецтва, поєднуючи інновації з традиційними підходами. Вона відкриває нові горизонти для творчості, перетворюючи глядача на активного учасника художнього процесу. Це мистецтво є не лише засобом для проектування чи наукових досліджень, але й потужним інструментом для створення нових форм естетичного вираження.